בבית המשפט העליון                                                                                       
בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק

עו"ד יוסי פוקס
ת"ז 015191356
רח' ביאליק 153 רמת-גן 52523                                                                    
טל. 03-7512066 פקס. 03-6130956                                                              העותר

נגד

1.	המפקח על הבנקים, מר יואב להמן
2.	נגיד בנק ישראל, מר סטנלי פישר
3.	הוועדה המייעצת בבנק ישראל
4.	בנק ישראל

ע"י פרקליטות המדינה                                                                                 המשיבים

עתירה דחופה למתן צו על תנאי ולמתן צו ביניים

בית המשפט הנכבד, מתבקש בזה ליתן צו על תנאי המכוון למשיבים והמורה להם להתייצב עוד היום וליתן טעם, מדוע לא ידחו את מועד תחילתו של סעיף 4 רישא להוראה 325 להוראות המפקח על הבנקים, "ניהול בנקאי תקין – ניהול מסגרות אשראי בחשבונות עו"ש" (להלן: "ההוראה"), מה- 1 ביולי 2006 עד לאחר שתוקם ועדה חיצונית, אשר תבחן את מוכנות הציבור ליישום ההוראה על השלכותיה החמורות מבחינה כלכלית וחברתית.

כן מתבקש בית המשפט הנכבד להוציא צו ביניים דחוף כנגד המשיבים המורה להם להשהות את תחילת יישומו של סעיף 4 רישא, עד אשר ייתן בית משפט נכבד זה את החלטתו בעתירה דנן.

ואלו נימוקי העתירה:
מבוא:

1.	העותר הינו אזרח ישראל, עורך-דין העוסק בין היתר בפעילות ציבורית בתחומים שונים והוא בא בפני בית המשפט הנכבד הן כעותר ציבורי, בבחינת "במקום שאין אנשים השתדל להיות איש.." והן כמי שעשוי להיפגע מהשלכות ההוראה.

2.	המשיב 1 הוא המפקח על הבנקים, המשיב 2 הוא נגיד בנק ישראל והמשיבה 3 היא הוועדה המייעצת לבנק ישראל.

רקע עובדתי:

1.	ב- 1 ביולי 2006 ייכנס לתוקפו סעיף 4 רישא להוראה 325 של המפקח על הבנקים הקובע כדלקמן:  

"4. ניהול מסגרת אשראי: 
תאגיד בנקאי לא יאפשר היווצרותה של יתרת חובה בחשבון עובר ושב, העולה על מסגרת האשראי שאושרה והוסכמה כאמור בסעיף 3 דלעיל, אלא במקרים ובתנאים הבאים:
א)	בקשת לקוח לכבד חיוב מסוים בעטיו צפויה להיווצר חריגה, והתאגיד הבנקאי נכון להיענות לבקשה, תוגדר ותוסכם מראש ובכתב מסגרת – ולו זמנית – התואמת את היקף האשראי המבוקש". 

7.	תחילת הוראה זו ביום א' בטבת תשס"ו (1 בינואר 2006) ואולם תחילתם של סעיפים 4 רישא ו-5 תהיה ביום ה' בתמוז תשס"ו (1 ביולי 2006)

העתק ההוראה כולה מצ"ב ומסומן כנספח א'

2.	להוראה חדשה זו המהווה רפורמה של ממש, השלכות מרחיקות לכת על כלל הציבור במדינת ישראל והיא מעסיקה, מטרידה ומדאיגה את המשק כולו, בייחוד ולרבות את משקי הבית ואת העסקים הקטנים.

3.	על פי ההוראה הזאת, חריגה בדיעבד ממסגרת האשראי שיש ללקוח פרטי או עסקי, ולו בשקלים בודדים, תביא באופן אוטומאטי להחזרת שיקים ולביטול כרטיסי אשראי של בעל החשבון, ללא מתן שיקול דעת לסניף הבנק, לכבד את החיובים.

4.	מציאות חדשה זו, עשויה להביא מאות אלפי משקי בית ועסקים קטנים למשבר פיננסי חמור ובמקרים מסוימים אף לקריסה כלכלית, בשל השינוי הקיצוני והמיידי במערכת היחסים שבין הבנק ללקוח, אשר במשך עשרות שנים נבנתה על מתחם סבירות ושיקול דעת שהיו לסניפי הבנקים, לאשר חריגות אשראי ללקוחות על בסיס הכרות הלקוח ויכולת ההחזר שלו.

5.	כך למשל, לקוח אשר הבנק העמיד לו מסגרת אשראי של 5000 ₪ ובדרך כלל מסגרת זו תואמת את צרכיו הכלכליים ויכולת ההחזר שלו, באם ירשום צ'ק למכולת ויסתבר כי הייתה חריגה של שקלים בודדים ממסגרת האשראי שלו, יוחזר לו השיק באופן אוטומאטי. ניתן לתאר את עגמת הנפש והבושה שתיגרם לאותו לקוח. הוא הדין לגבי הוראות הקבע שיש ללקוח מול חברת חשמל, בזק, רשויות מקומיות וכיוצ"ב שלא יכובדו.

6.	דוגמא נוספת, היא בנושא שימוש בכרטיסי אשראי. אותו לקוח עם אותה מסגרת אשראי בחשבון הבנק שלו ואשר מחזיק בכרטיס אשראי שמחויב מידי ראשון לחודש.  אם ביום שבו ירדו החיובים של כרטיס האשראי, הוא יימצא בחריגה של שקלים בודדים ממסגרת האשראי שלו, הבנק יאלץ לבטל מיידית את כרטיס האשראי שלו והלקוח ימצא עצמו בלי יכולת למלא דלק במכוניתו או תקוע בחו"ל ללא אפשרות למשוך מזומן מכספומט.

7.	זאת ועוד, מרבית משקי הבית והעסקים הקטנים אינם מודעים להשלכות הצפויות להם מ"מכה" של שיקים חוזרים, אשר תוביל להגבלת חשבונות הבנק שלהם ולסנקציות נוספות. עד היום, כאשר הייתה חריגה ממסגרת האשראי שלהם, הבנק שלהם אפשר להם , בלוח זמנים סביר תוך ניהול מו''מ ויחסי אמון הדדיים , להפקיד סכומי כסף כנגד החריגות שהיו להם ורק כאשר הלקוחות לא עמדו בסיכומים אשר היו עם הבנק והחריגות היו משמעותיות, נקט הבנק בכל הצעדים הדרושים נגד הלקוח הכוללים החזרת שיקים, ביטול מסגרות אשראי, ביטול כרטיסי אשראי ואף הגבלת החשבון.

8.	יודגש , כי הבנקים לא טרחו לקיים סדנאות ו/או קורסים ללקוחות שלהם אשר יסבירו את השינוי הקיצוני האמור להתחולל במערכת היחסים המתקיימת בין הלקוחות לבין הבנקים כתוצאה מהרפורמה הזאת וכי אין יותר שיקול דעת לסניף הבנק שלהם, לרבות מנהל הסניף, לכבד חיובים שיחרגו ממסגרת האשראי שלהם. 

9.	 חמור מכך , הלקוחות אף לא קיבלו הסבר על הסנקציות החוקיות הרובצות לפתחם בגין חריגה ממסגרת האשראי המאושרת הכוללים בין השאר: החזרת שיקים, ביטול כרטיסי אשראי, החזר הוראות קבע,  הגבלת חשבונות הבנק כתוצאה מעשרה שקים חוזרים וכיוצ"ב. 

10.	חלף זאת , הסתפקו הבנקים במשלוח מכתבים לאקוניים ללקוחותיהם המסבירים , כי עליהם ''להסדיר את מסגרת האשראי בחשבונם'' שכן מ-1 ביולי בנק ישראל מחייב את כל הבנקים בישראל שלא לכבד שיקים והוראות קבע הגורמים לחריגה בחשבון.

העתק דוגמת הודעה שנשלחה ללקוחות הבנק הבינלאומי מצ"ב ומסומן כנספח א' 2 

11.	ביום 18 ביוני 2006 , 12 יום בלבד לפני תחילת מימוש ההוראה, פורסם בעיתון גלובס כי 920 אלף לקוחות לא ערוכים לכניסתו לתוקף של האיסור על חריגה ממסגרת אשראי ולמעשה, מתוך כ-3 מיליון חשבונות העו"ש שבגינם נדרשת מסגרת אשראי, הסתיימה הסדרת האשראי רק ב- 63%. 

העתק הכתבה מצ"ב ומסומן כנספח ב' 

12.	ביום 22 ביוני 2006 דיווח העיתון "במשפחה", מהעיתונים הנפוצים והאמינים ביותר במגזר החרדי, כי מומחים במערכת הבנקאית העריכו כי החל מה-1 ביולי יחזרו צ'קים של 100,000 לקוחות. כמו כן, צפויים לקוחות רבים בחו"ל לעמוד בלי אפשרות למשוך כסף באמצעות כרטיס האשראי אשר ברשותם.

 העתק הכתבה מהעיתון משפחה מצ"ב ומסומן כנספח ג'

13.	ביום 25 ביוני 2006 דיווח העיתון "ידיעות אחרונות" , כי מאות אלפי לקוחות טרם הסדירו מסגרות, אם זה מתוך חשש לצמצום המסגרת שבה הם נהוגים לפעול ואם מתוך חוסר הבנה לגבי מהות הרפורמה. בימים האחרונים, מדווח העיתון, נרשמה עלייה גדולה במספר הלקוחות המסדירים מסגרות אשראי בבנקים, אך גם ביניהם יש כאלה שלא יודעים כיצד יסתדרו במסגרות החדשות. העיתון מסכם כי "לבתי עסק רבים הרפורמה עלולה להיות מכת מוות מצד החובות לספקים וגביית כסף מלקוחות". 

העתק הכתבה מהעיתון גלובס מצ"ב ומסומן כנספח ד' 

להלן תובא סקירה של השתלשלות האירועים מיום שההוראה תוקנה ועד היום לרבות המהלכים שנעשו כדי לנסות ולדחות את תהליך יישומה: 

14.	ביום 9 בפברואר 2005 פרסם המשיב 1 לראשונה את ההוראה בנושא ניהול מסגרות האשראי בחשבונות עובר ושב וחח"ד. ההוראה החדשה נועדה להפסיק את הנוהג הרווח בישראל של ניהול חשבונות אלה, תוך חריגות תכופות ומתמשכות ממסגרות האשראי המאושרות. מועד תחילת יישום ההוראה נקבע ליום 1 בינואר 2006.

15.	בהודעה לעיתונות שפרסם המשיב 1 הובהר , כי הבנקים יקבעו מסגרת אשראי מתאימה לכל לקוח וכי הוא לא יוכל לחרוג ממנה, שלא בהסכמת הבנק מראש ובכתב. 

העתק ההודעה לעיתונות מיום 9.2.05 מצ"ב ומסומן כנספח ה' 

16.	בחלוף כחצי שנה ומשחשש המשיב 1 שהבנקים יתקשו לעמוד בלוח הזמנים שנקבע למימוש הרפורמה, הוא העביר ביום 17 באוגוסט  2005 חוזר לבנקים ובו מספר הנחיות שיקלו על יישום ההוראה. 

 העתק ההנחיה מיום 17.08.2005 מצ"ב ומסומן כנספח ו' 

17.	בהודעה לעיתונות שהוצאה בו ביום נאמר , כי נוכח חששם של הבנקים, שלא יספיקו להסדיר עם כל הלקוחות את הסכם המסגרת כנדרש, ניתנה בחוזר המפקח אורכה עד לתאריך 1.1.07, המאפשרת לבנקים להעמיד לרשות לקוחות כאלה מסגרת אשראי חד צדדית בריבית הנהוגה אצלה הנהוגה אצלם ללקוחות דומים. העתק ההודעה מצ"ב כנספח ז' לעתירה.

18.	משמעות ההקלה הנ"ל הינה שכל לקוח שלא הספיק להגיע לסיכום עם הבנק על מסגרת אשראי המתאימה לצרכיו, הבנק רשאי להעמיד לו מסגרת כזו באופן חד-צדדי ואולם, העמדת מסגרת כזו לא תשנה את העובדה שחריגה, ולו של שקלים בודדים, מאותה מסגרת שהוענקה לו באופן חד-צדדי, תביא להחזרה של שיקים, אי כיבוד הוראות קבע וביטול כרטיסי אשראי.

19.	ביום 24 לאוגוסט 2005 יצאה הודעה לתקשורת מאת בנק ישראל אשר הבהירה כי ההודעה הקודמת על ההקלות הטכניות יצרה אי הבנה וכי אין כל שינוי במועד יישום ההוראה והחל מיום 1.1.2006 לא ניתן יהיה לחרוג ממסגרת האשראי המאושרת. עוד הבהיר בנק ישראל כי ההקלות הללו מאפשרות לבנק לקבוע באופן חד-צדדי את גודל מסגרת האשראי, "ממנה הלקוח לא יכול לחרוג". 

העתק ההודעה מצ"ב ומסומן כנספח ח' 

20.	ביום ה-1 בנובמבר 2005 , חודשיים לפני המועד המקורי של תחילת יישום ההוראה, שלח המשיב 1 מכתב לכל הבנקים בנוגע לחשבונות של עסקים קטנים ובינוניים. במכתבו הדגיש את הצורך בהתנהגות אחראית וזהירה מצד הבנקים אגב יישום ההוראה ואת הצורך במעבר הדרגתי למציאות החדשה. כמו כן ביקש להודיע לו בתוך שבועיים כיצד הם נערכים למשטר ניהול חשבונותיהם לאחר כניסת ההוראה לתוקף באופן שימנע קשיים.

 העתק מכתבו של המשיב 1 מצ"ב ומסומן כנספח ט' 

21.	ביום ה-26 בדצמבר 2005 , ימים ספורים לפני שעת האפס של יישום ההוראה, שלח המשיב 1 חוזר לכל הבנקים בישראל ובו הודיע על מתן הקלות נוספות ערב מימוש הוראה 325 ובמרכזן דחיית הרפורמה בחצי שנה: "תחילת האמור ברישא של סעיף 4 להוראה -  "תאגיד בנקאי לא יאפשר היווצרותה של יתרת חובה בחשבון עובר ושב, העולה על מסגרת האשראי שאושרה והוסכמה כאמור בסעיף 3 לעיל, ותחילת האמור בסעיף 5 להוראה יידחו ליום 1 ביולי 2006".

22.	בחוזר הנ"ל שנשלח לבנקים , הסביר המשיב 1 את הדחייה של חצי שנה במועד תחילת הרפורמה, כדלקמן: "מפניות שקיבלנו מתאגידים בנקאיים ומלקוחותיהם מתברר, כי לקוחות רבים עדיין לא הסדירו את מסגרת האשראי שלהם וכי בלא מתן תקופת הטמעה של ההוראה יש חשש לתקלות רבות בעת יישום ההוראה לראשונה, לרבות החזרת שקים וחיובים אחרים. המפקח על הבנקים רואה חשיבות עליונה לכך שההוראה תוטמע מבלי שלקוחות הבנקים יפגעו שלא לצורך ושתיושם באופן נאות עם מינימום תקלות." 

העתק החוזר עם תיקוני ההוראה מצ"ב ומסומן כנספח י'

23.	מהתנהלותו של המשיב 1 עד לשלב זה ברור היה , כי מועד תחילת מימוש הרפורמה, הינה גמישה ואמורה להיגזר ממידת המוכנות של הלקוחות ושל הבנקים וכי הוא רואה חשיבות עליונה בהחלת הרפורמה במינימום נזקים שייגרמו ללקוחות. 

24.	מן הראוי להדגיש , כי המציאות הנוכחית וכפי שיבואר להלן, אינה שונה בהרבה מזו שקדמה להחלטתו הראשונה של המשיב 1 לדחות את מועד מימוש הרפורמה עקב אי מוכנות מספקת של ציבור הלקוחות וכי מניעת דחייתו פעם נוספת תגרום למאות אלפי לקוחות נזקים בלתי הפיכים. אשר על כן , אין כל מנוס מלהורות על דחיית יישום הרפורמה עוד בתקופה נוספת וזאת עד לקבלת מסקנות של ועדה חיצונית אשר תיקבע בדבר מוכנות הציבור לרפורמה זו על השלכותיה הכלכליות והחברתיות. 
 
25.	ביום 22 במרץ 2006 הוציאו המשיבים הודעה לתקשורת ובו טענו , כי יש התקדמות מועטה בלבד בנושא הסדרת מסגרות האשראי וכי ב- 55% מחשבונות הבנק בלבד הוסדרה מסגרת אשראי. במכתב ששלח המשיב 1 לבנקים הוא התריע על ההתקדמות האיטית בתהליך ועל כך שאם לא ינקטו צעדים יעילים לקידום התהליך עלולים הבנקים והלקוחות להתקשות לבטל את החריגות המאושרות ביום ה- 1 ביולי 2007 כנדרש בהוראה. 

העתק הודעתו של המשיב 1 מצ"ב ומסומן כנספח י"א 

26.	ביום 16 במאי 2006, כחודש וחצי לפני מועד תחילת הרפורמה, הוציאו המשיבים הודעה לתקשורת ובו נאמר כי עד סוף אפריל 2006 הוסדרו מסגרות אשראי ל- 87% מחשבונות הלקוחות. ואולם, "אליה וקוץ בה" שכן לא נרשם כל שינוי בשיעור החשבונות בהם נרשמה חריגה ממסגרת האשראי. שיעור החשבונות בחריגה היה עדיין גבוה מאוד – 23% מכלל החשבונות, 21% מהחשבונות הפרטיים ו- 38% מהחשבונות העסקיים.

27.	המשיבים הבהירו בהודעתם הנ"ל, כי המשמעות של שיעור חשבונות בחריגה אשר גבוה משיעור החשבונות בהם יש להסדיר מסגרת היא, כנראה, שלמרות שהוסדרו מסגרות בהסכמה או באופן חד-צדדי, שאמורות לשקף ולהתאים לכושר ההחזר ולצרכי הלקוחות, הבנקים שוב מאפשרים חריגות בחשבונות אלה למספר רב של לקוחות. המפקח התריע (מדובר לפני כחודש בלבד) בפני הבנקים כי תופעה זו עלולה לגרום לכך שלקוחות רבים עלולים להיפגע או להיקלע למצוקה ב.-1 ביולי 2007.

 העתק הודעת המשיב 1 מיום 16.05.2006 מצ"ב ומסומן כנספח י"ב 

28.	ביום 18 ביוני 2006, פחות משבועיים לפני שעת האפס, הוציאו המשיבים הודעה נוספת לתקשורת ובו נאמר כי הוסדרו מסגרות אשראי ל- 92% מחשבונות הלקוחות אך יחד עם זאת, שיעור החשבונות המתנהלים תוך חריגה ממסגרת האשראי, נותר גבוה מאוד וכמעט ללא שינוי לעומת נתוני סוף אפריל. בהודעה צוטט המשיב 1 כדלקמן: "שיעורי החריגות מצביעים על כך שלקוחות הבנקים והבנקים אינם נערכים לניהול נכון של האשראי בחשבון העו"ש. אני מדגיש, כי מיום 1.7.2006 לא תתאפשר פעילות בחשבון בנק תוך חריגה ממסגרת. על לקוחות הבנקים והבנקים להפנים הוראה זו ולהתחיל לצרוך אשראי אך ורק בהתאם למסגרת שהוסכם עליה בינם לבין הבנק. לקוחות שלא יערכו באופן זה, ימצאו עצמם במצוקה בעוד כשבועיים. " 

העתק הודעת המשיב 1 מיום 18.06 2006 מצ"ב ומסומן כנספח י"ג 

29.	למעשה, הודה המשיב 1 מפורשות , כי הבנקים והלקוחות עדיין לא ערוכים לרפורמה וכי צפויה פגיעה משמעותית בלקוחות לאור מציאות זו.

30.	מיום שהועברה הודעה זו לתקשורת ועד ליום הגשת העתירה דנן , מופעל מכבש לחצים אדיר על המשיב 1 כולל פניות מצד הבנקים, מצד חברי כנסת ומצד בכירים במגזר העסקי לדחות את מועד מימוש הרפורמה מיום ה-1 ביולי 2006 למועד אחר, מחשש כן ורציני כי ייגרמו נזקים קשים ביותר למאות אלפי אזרחים בן לילה.

31.	ביום 19 ביוני 2006, זומן המשיב 1 לועדת הכלכלה של הכנסת בכדי ליתן מענה לחששות ולשאלות הרבות בדבר תחילת מימוש הרפורמה בעוד הציבור אינו ערוך אליה , ובייחוד לנזקים הקשים העלולים להיגרם לעסקים הקטנים ולמשקי הבית. 

32.	המשיב 1 טען בפני חברי הועדה כי "אף עסק לא ייפול כתוצאה מהחלת הוראת איסור החריגה ממסגרת האשראי ... הבנקים אשר מכבדים כיום חיובים בחריגות יוכלו בעתיד לכבד חיובים דומים בסכומים זהים של משיכות ובלבד שיעמידו לעסקים או למשקי הבית מסגרת מתאימה לצורך זה", המשיב 1 דחה את דרישת חברי הכנסת לדחות את תחולת ההוראה לעסקים קטנים ואמר שאין בכך צורך. 

33.	העותר יהיה מוכן למשוך עתירתו באם יערוב בנק ישראל להצהרתו של המשיב 1 ולפיו אף עסק לא ייפול או ייפגע כתוצאה מהחלת הוראת איסור החריגה ממסגרת האשראי.

פרוטוקול הדיון בוועדה עדיין לא הונפק ע"י הכנסת ולפיכך מצ"ב הודעת המשיבים לתקשורת כנספח י"ד לעתירה.

34.	ביום 21 ביוני 2006 , שלח המשיב 1 מכתב הבהרה אל הבנקים בעניין התנהלותם בנושא יישום הוראת מסגרות האשראי. לפי הודעת המשיבים בעניין זה, המכתב נשלח נוכח העובדה שעדיין מתנהלים לא מעט חשבונות בחריגה, לרבות חשבונות שהוסדרה בהם מסגרת אשראי חדשה ועל רקע תלונות מלקוחות ונציגי ציבור שונים אשר מעלים חשש שמא עובדי בנקים יעשו שימוש לרעה בהוראה, או יפרשו אותה בצורה לא נכונה ויפגעו שלא כדין בחלק מהלקוחות. 

העתק הודעתו של המשיב 1 מיום 21.06.2006 מצ"ב ומסומן כנספח ט"ו 

35.	במכתבו הנ"ל לבנקים ביקש המשיב 1 להדגיש כי לקוח אשר הבנק אפשר לו לאורך זמן לנהל את חשבונו תוך חריגה ממסגרת האשראי, גם אם זו לא הייתה, לכאורה, "מקובלת" על הבנק, אולם בפועל הבנק אפשר אותה הרי שיש להתייחס לחריגה כזו כאל חלק ממסגרת האשראי שתועמד לרשות אותו לקוח. יצוין, כי אין בכך כדי לשנות את התוצאה של חיובים שיחרגו מאותו אשראי מורחב, אשר באופן אוטומאטי לא יכובדו , ללא כל שיקול דעת של הבנק. 

36.	ככל שנוקפות השעות לקראת שעת השין, ממשיך הלחץ על המשיבים בכלל והמשיב 1 בפרט, מצד גורמים מכל קצוות הקשת הפוליטית, אך המשיב 1 ממשיך לעמוד במריו ולהתעקש על מימוש הרפורמה במועד הקבוע. בהודעה שפרסמו המשיבים ביום 25 ביוני 2005 הודיע המשיב 1 כי "אין צורך או הצדקה, לדחות את יישומה של ההוראה, שכן אין סיבה שיישומה אכן יגרום ללקוחות הבנקים קשיי מימון. זאת בפרט לאור העובדה כי הזדמנויות שונות, בכתב ובעל פה הבהירו הנהלות הבנקים, כי בכוונתן להישמר מלפגוע בלקוחות אגב יישום ההוראה". 

העתק הודעת המשיבים מיום 25.06.2005  מצ"ב ומסומן כנספח ט"ז 

37.	עוד טוענים המשיבים בהודעתם , כי "ההוראה בשום אופן לא מכריחה את הלקוח או את הבנק להקטין את "המינוס" – החלטה זו נשארת גם בעתיד בידי הלקוח והבנק. ההוראה גם לא מחייבת בנק להחזיר שיק או חיוב אחר – גם החלטה זו נשארת בידיו (הבנק רשאי להגדיל את המסגרת וכך יוכל לכבד את השיק מבלי שתיווצר חריגה)".

38.	טעותם המרכזית של המשיבים , שלא לומר הטעייתם , מגולמת במשפט שהושם לעיל בתוך סוגריים. העובדה, שהבנק רשאי להגדיל מסגרת כדי למנוע חריגה הינה דבר אפשרי לכתחילה, אך זה לא ישנה את העובדה שלקוח אשר חרג בדיעבד ממסגרת האשראי שלו ולו בשקלים בודדים, ימצא עצמו בוש ונכלם עם שיקים והוראות קבע שלא יכובדו באופן אוטומטי, תהא יכולת ההחזר שלו אשר תהא. 

39.	ברי, כי אין למנגנון הבנק אפשרות טכנית לקיים בקרה לגבי כל לקוח שיחרוג מהאשראי שלו ולהעמיד לו בזמן אמת מסגרת אשראי נוספת באופן חד-צדדי, ולמעשה, עשרות או מאות אלפי לקוחות שמעולם לא חזר להם שיק, ימצאו עצמם עם שיקים חוזרים.

40.	אדם שמשכורתו הקטנה עוכבה, אך נאלץ לתת במכולת שיק כדי לקנות מצרכי מזון למשפחתו, יוכרז בקרוב "לקוח מוגבל", כרטיס האשראי שלו יבלע ע"י מכשיר הבנקט ותרופתו היחידה תהא לפשוט יד ברחוב או לפנות לאחת מעמותות הסעד הרבות.

41.	חמור עוד יותר יהא מצבם של בעלי עסקים קטנים, שאולי גלגול הכספים בעסקם הקטן אינו עולה בקנה אחד עם המדיניות הכלכלית המותווית ע"י המשיבים, אך עד עתה הם הצליחו לשרוד ומעתה ואילך, כלל לא בטוח.

42.	לכאורה, די פשוט לגשת לבנק ולבקש את הגדלת מסגרת האשראי. בפועל, מי שמצבו קשה אין לו סיכוי, שכן עד עתה יכול היה מנהל הסניף לחרוג מעט ממסגרת האשראי, גם אם החריגה כרוכה בריבית מוגדלת, אך מעתה ואילך יאלץ המנהל הטוב להימנע מהגדלת המסגרת, אם הלקוח אינו מסוגל להוכיח איתנות כלכלית. 

43.	הבעיה המרכזית הינה, שהרפורמה תפגע בראש ובראשונה, שוב, באזרח הקטן, או בעסק הקטן, אלו שכבר נפגעו מהמדיניות הכלכלית שנדרשה בכדי להבריא את המשק. שהרי העסקים הגדולים והלקוחות המבוססים, אין להם כל בעיה. בכל זמן נתון יוכלו להרים טלפון למנהל המרחב או למנהל החטיבה העסקית ולהגדיל את האשראי בעוד מאה אלף ₪ או בעוד מיליון. לא כן הדבר לגבי הציבור הרחב, שעומד בפני שוקת שבורה ואת מעט "המים" שניתן לו עד היום ע"י מנהלי הסניפים, לא יקבל יותר.

הטיעון המשפטי

44.	החלטת המשיבים לעמוד על מימוש ההוראה במועד הקבוע ולא לדחותה עד אשר הציבור יהיה בשל לשאת בהשלכותיה, פוגעת באופן בלתי מידתי בזכויותיהם של רבבות אזרחים, המעוגנות בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו ובחוק יסוד חופש העיסוק. החלטת המשיבים הינה החלטה בלתי סבירה באופן קיצוני, הפוגעת אף בכללי הצדק הטבעי.

45.	הפגיעה בזכויות אדם עשויה להיות לתכלית ראויה, ובלבד שהיא לא נעשית מעבר למידה הדרושה. מבחן "התכלית הראויה" בוחן את המטרה, ואילו מבחן "המידה שאינה עולה על הנדרש", בוחן את האמצעים. עקרון המידתיות נועד למעשה, להגן על הפרט בפני השלטון. הוא נועד למנוע פגיעה יתירה בזכויות היסוד של הפרט והוא קובע כי האמצעי השלטוני צריך להלום את הגשמתה של התכלית. 

46.	למבחן המידתיות שלושה מבחני משנה. מבחן המשנה הראשון הינו, כי נדרש קשר של התאמה בין המטרה לבין האמצעי. האמצעי השלטוני צריך להיות מותאם להשגת המטרה אותה השלטון מבקש להשיג. האמצעי שהשלטון נוקט בו צריך להוביל, באופן רציונלי, להגשמתה של המטרה ("מבחן הקשר הרציונלי"). מבחן המשנה השני הינו, שהאמצעי השלטוני צריך לפגוע בפרט במידה הקטנה ביותר. האמצעי השלטוני הוא ראוי, רק אם לא ניתן להשיג את המטרה על ידי אמצעי אחר, אשר פגיעתו בזכות האדם תהא קטנה יותר ("מבחן הפגיעה הפחותה"). 

47.	מבחן המשנה השלישי קובע, כי האמצעי שהשלטון בוחר אינו ראוי, אם פגיעתו בזכות הפרט היא ללא יחס ראוי לתועלת, שהוא מביא בהגשמת התכלית ("מבחן המידתיות במובן הצר") וכך נקבע בבג"צ 5016/96 (פ"ד נא(4), 1 ,עמ' 54-55): 

"היסוד השלישי הוא המידתיות עצמה. לפי יסוד זה, לא מספיק שהרשות בחרה באמצעי המתאים והמתון להשגת המטרה, אלא עליה להוסיף ולשקול את התועלת שתצמח לציבור כנגד הנזק שייגרם לאזרח עם הפעלת האמצעי הזה בנסיבות העניין. עליה לשאול את עצמה אם בנסיבות אלה קיים יחס ראוי בין התועלת לציבור לבין הנזק לאזרח. היחס בין התועלת לבין הנזק, ואפשר לומר גם היחס בין האמצעי למטרה, צריך להיות מידתי (פרופורציונלי). כלומר, יחס שאינו חורג מן המידה הראויה. השתלבותם של שלושת מבחני המשנה מגבשת את אמת המידה של המידתיות...". 

48.	דומה , כי המקרה שבפנינו הינו דוגמא מאלפת לחוסר פרופורציה בין הנזק המיידי שייגרם למאות אלפי אזרחים, לכבודם ו/או לעסקיהם כבר ביום הראשון למימוש ההוראה לבין התועלת שעשויה לצמוח למשק בטווח הארוך. לעומת זאת, הנזק שייגרם למערכת הבנקאית מדחייה נוספת במימוש ההוראה הינה שולית ביחס לתועלת לאזרח הקטן.

49.	הוראה 325 והחלטת המשיבים שלא לדחות את מועד יישומה, הינה החלטה מנהלית הלוקה בחוסר סבירות קיצוני שכן היא מתעלמת מנורות האזהרה שנדלקות מכל עבר לגבי חוסר ההיערכות והמוכנות של הציבור הרחב ליום שאחרי.

50.	אמות המידה המנחות את הביקורת השיפוטית נגזרות לא רק מזהות הגוף הנתון לביקורת, הן נובעות גם מסוג ההחלטה נשוא הבחינה. לטיבה ולמהותה של הסמכות שהופעלה יש  חשיבות רבה לצורך הצבת גבולות הביקורת השיפוטית וכדברי כב' השופט י' זמיר :

"השאלה אם החלטה מינהלית לוקה בחוסר סבירות קיצוני תלויה בגבולות של מיתחם הסבירות, הוא המיתחם שבו הרשות המינהלית רשאית להחליט לפי שיקול דעתה. מיתחם הסבירות של כל סמכות מינהלית תלוי במאפיינים של הסמכות: מה הלשון והתכלית של החוק המסמיך; מי הרשות המוסמכת; מהו העניין המוסדר על ידי הסמכות; האם הסמכות מופעלת בעיקר על יסוד מימצאים עובדתיים, על יסוד שיקולים של מדיניות, או על יסוד מבחנים מקצועיים, כגון: מבחנים רפואיים או הנדסיים; וכיוצא באלה. בהתאם למאפיינים אלה משתנה מיתחם הסבירות: יש שהוא צר ויש שהוא רחב" (בג"ץ 2533/97 התנועה לאיכות השלטון נ' מ"י (פד"י נ"א (3) בעמ' 57). 

	וכן בדבריו של כבוד השופט ת' אור:

"מיתחם הסבירות מתווה את התחום שבו החלטת הרשות תהיה סבירה, במובן זה שלא קמה עילה להתערב בהחלטה. אך תחום פריסתו של מיתחם זה אינו אחיד. הוא עשוי להשתנות בהתאם לנסיבותיו של מקרה נתון. הוא נגזר מטיב העניין העומד לדיון. הוא נגזר מטיב הערכים הפועלים בעניין נתון" (בג"צ 2534/97 ח"כ יהב ואח' נ' פרקליטת המדינה ואח' (פד"י נ"א (1) בעמ' 58)

51.	בית משפט נכבד זה קבע בשורה ארוכה של פסקי דין שכאשר ההחלטה המנהלית חורגת ממתחם הסבירות והינה למעשה החלטה בלתי סבירה באופן קיצוני, הרי שאז מקומו להתערב בהחלטה וכדלקמן:

"...בדרך כלל נזהר בית המשפט שלא לשים את שיקול דעתו שלו במקום שיקול דעתה של הממשלה או של רשויות מנהליות אחרות. הוא נמנע על-פי רוב מלהתערב בענינים של מדיניות, ולא רק מדיניות חוץ, אלא גם מדיניות חברתית או כלכלית... רק במקרים קיצוניים מוכן בית המשפט לפסול החלטות מינהליות בשל חוסר-סבירות" (שם, בעמ' 90). 

52.	החלטת המשיבים, שלא לדחות את מועד מימוש הרפורמה, אף שהם הגורמים להעדר מוכנות הציבור לקראת מימוש הרפורמה על כל השלכותיה, הינה פגיעה חמורה בכללי הצדק הטבעי , המהווה כשלעצמה עילה לקבלת סעד מבית המשפט הנכבד.

53.	הלכה היא, כי רשות מנהלית השואבת כוחה מכוח חיקוק, אמורה להפעיל את סמכותה במידה, בסבירות ובשיקול דעת על מנת להימנע ככל שניתן מפגיעה מיותרת באזרח.

54.	 לא כן פעלו המשיבים במקרה הנדון, שכן המצב העובדתי אשר הונח בפני בית המשפט הנכבד מלמד כי הפגיעה הצפויה לציבור הלקוחות הינה בלתי סבירה, בלתי מידתית ואינה עושה צדק עמם.

הקריטריונים למתן צו ביניים על ידי בית משפט נכבד זה

55.	מקדמת דנא לימדתנו פסיקת בית משפט זה את המטרה אשר לשמה ייעתר בית משפט נכבד זה לבקשה למתן צו ביניים ומהן הנסיבות בהן יסרב ליתן צו ביניים, וכדלקמן: 
"…צווי ביניים ניתנים על ידי בית משפט גבוה לצדק על מנת לשמור על המצב הקיים בעת הגשת הבקשה, כדי למנוע שינוי במצב זה לרעת אחד מבעלי הדין או לטובתו כל עוד תלויים ועומדים ההליכים בבית משפט זה; ואין בית משפט זה נותן צווי ביניים אשר עצם קיומם וביצועם כהלכה היה עושה פלסתר כל דיון עניני הבא לאחריו" (בג"צ 345/61 אל-כאזן נ' מנהל שירות השידור, פד"י טו 2364, בעמ' 2366).

56.	  כן נקבע , כי שיקול דעתו של בית משפט זה במתן צווי ביניים הינו רחב: 

"לבית משפט זה שיקול דעת רחב בכל הנוגע למתן צווי ביניים בעתירות הנשמעות בפניו. ביכולתו "ליתן צווי ביניים, לבטלם ולשנותם, כפי שייראה לו בנסיבות העניין" " (בג"צ 244/00 עמותת שיח חדש נ' שר התשתיות הלאומיות,  תק-על 2001(3) 1320, בעמ' 1322). 

57.	במסגרת השיקולים אליהם יידרש בית משפט נכבד זה בשאלה האם ליתן צו ביניים אם לאו, שני קריטריונים עיקריים: הראשון - השוואת הנזק שייגרם לעותר באם לא יינתן צו הביניים לזה שיגרם למשיבים באם יינתן הצו כמבוקש ("מאזן הנוחות"); והשני - סיכויי העותר לקבל את הסעד העיקרי אליו הוא עותר בעתירה (אשר ביחס אליו נקבע כי הוא מהווה שיקול משני ביחס לראשון):
"כשאני לעצמי, סבורני כי לא עת הכרעות-של-עיקרון היא העת הזו. בכוונתי ללכת בדרך הסלולה לפנינו מכבר ולהכריע בשאלה על-פי הכללים וההלכות המשמשים בבתי-משפט מימים ימימה. כללים אלה ידועים לכל, ועניינם הוא שניים: האחד הוא סיכוייו של העותר לזכות בעתירה, והאחר הוא מאזן הנוחות ובכללו הנזקים העלולים להיגרם לעותר או למשיב אם יינתן או שלא יינתן צו ביניים... אכן, עיקרה של בקשה למתן צו ביניים רואה אני במה שקרוי "מאזן הנוחות" - יהא כינויו של אותו מאזן אשר יהא: שימור הססטוס קוו אנטה, שינויו של הססטוס קוו, נזקים בלתי הפיכים וכיוצ"ב - מאזן נוחות להבדיל מסיכויי העתירה לגופה שאני רואה בהן יסוד משני בבקשה" (בשג"צ 2598/95 אדם טבע ודין נ' המועצה הארצית לתכנון, תק-על 95(2), 147).

"עד כמה שצווי הביניים בבג"צ דומים לצווי מניעה זמניים שניתנים בבתי המשפט הרגילים בסכסוכים פרטיים, אפשר כמובן להיעזר במבחנים הנהוגים והמקובלים בהוצאת צווי המניעה, שהמרכזי בהם והחשוב הוא "להיכן תהא הכף נוטה אם נשקול זו נגד זו: אי נוחות שתיגרם לתובע, אם לא יינתן הצו, ואי נוחות שתיגרם לנתבע, או לאחרים, אם יינתן" " (ר' הר זהב, סדר הדין בבית המשפט הגבוה לצדק, בעמ' 94).

58.	במקרה דנן, אין צורך להכביר במילים על כך שמאזן הנוחות נוטה בבירור לטובת ציבור הלקוחות, שכן הימנעות ממתן צו ביניים במקרה דנן, תביא כמאה אלף לקוחות בן לילה למציאות של שיקים חוזרים. לעומת זאת, ככל שמדובר במשיבים, הרי הם דחו פעם אחת את מועד מימוש הרפורמה בחצי שנה ולא נרשמה כל רעידת אדמה במערכת הבנקאית כתוצאה מכך אלא להפך, נשמעה אנחת רווחה.

59.	בשולי הדברים ייאמר, כי העותר עקב אחר התנהלות המשיבים ואחר הפניות הרבות שנעשו אל המשיב 1 מגורמים בכירים במערכת, בדרישה לדחות את מועד מימוש הרפורמה ואף העריך כי ארגונים חברתיים שונים ו/או גופים ציבוריים ו/או חברי הכנסת שהתגייסו לעניין, יצליחו לשכנע את המשיבים לשנות את החלטתם ולדחות את המועד.

60.	דא עקא, משפרסמו המשיבים אתמול את הודעתם הנחרצת, נספח ט"ז לעתירה דנן, ולפיה לא תהיה כל דחייה נוספת במועד מימוש ההוראה ומשנותרו ימים ספורים בלבד עד מועד תחילת ההוראה, החליט העותר לפנות לבית משפט נכבד זה, בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק, כדי למנוע את ההתנגשות החזיתית הצפויה בעוד ימים ספורים בין האזרח הקטן לבין המערכת הבנקאית, שסופה מי ישורנו.

                                                                                         יוסי פוקס , עו''ד 

                                                                                                 העותר