המערערת: | מדינת ישראל |
| ע"י ב"כ עוה"ד אדם אור |
| נ ג ד |
המשיב: | עטאונה עאייד |
| ע"י ב"כ עוה"ד ערן אביטל |

מהות הערעור:	ערעור על גז"ד של בימ"ש השלום בבאר שבע (כב' השופטת ד. בית אור) בת.פ. 3751/06 מיום 16.11.06.  
		
פסק דין
 הנשיא י. פלפל:
1.	עניינו של ערעור זה בתופעה הידועה בשם סחיטת דמי חסות – "פרוטקשיין". המשיב הורשע על סמך הודאתו, בעקבות הסדר טיעון שנעשה לענין כתב האישום בלבד, בביצוע עבירה של סחיטה באיומים, לפי סעיף 428 רישא לחוק העונשין, התשל"ז-1977 (להלן: "חוק העונשין"), בכך שבתאריך 25.07.06, בבאר-שבע, התקשר אל המתלונן, הזדהה בשם "אחמד" ואמר שהוא עובד בחברה לגביית שיקים, עבור חברת אדיר, שהיו לה קשרים עסקיים עם חברה בניהול המתלונן (להלן: "החברה"). חברת אדיר, במסגרת העסקה בין הצדדים, קיבלה ממנהל החברה שיקים דחויים על סך כולל של 250,000 ₪. עקב חילוקי דעות בין שתי החברות, הפסיקה החברה של המתלונן את ההסכם ובין הצדדים התנהל הליך אזרחי בשל תביעה שהיתה לחברה נגד חברתו של המתלונן, אשר גם ביטל את השיקים ע"ס 250,000 ₪.  
המשיב, בתאריך 25.07.06, התקשר אל המתלונן, הזדהה בשם "אחמד" ואמר שהוא עובד בחברה לגביית שיקים, שעובדת עבור החברה שמסרה את השיקים למתלונן ובמועד הנ"ל  איים על המתלונן באומרו לו שעליו לשלם את החוב וציין "אנחנו יודעים איפה אתה גר, תחשוב טוב, אני אחזור אליך מחר."
למחרת התקשר המשיב למתלונן ואמר לו שהוא עומד בפתח ביתו, ואז המתלונן התקשר לאשתו ואמר לה לא להגיע הביתה והוא גם פנה למשטרה, אשר ביקשה ממנו להקליט את השיחות עם המשיב.  
יומיים לאחר מכן התקשר המשיב למתלונן ואמר לו: "מחכים לך שני כדורים, אזהרה, זורקים לך רימון אזהרה". בעקבות הדברים הללו הונחה המתלונן על ידי המשטרה לקבוע פגישה עם המשיב כעבור ארבעה ימים נוספים, ובמועד הנ"ל הגיע המשיב למשרדו של המתלונן, בבאר-שבע, הציג את עצמו כ"אחמד" ומסר למתלונן את צילומי השיקים. לאחר זמן המשיב נעצר על ידי שוטרים שהיו במקום והקליטו את המפגש. 
המשיב, אם כן, איים בפגיעה שלא כדין בגופו של המתלונן או בגוף אדם אחר, בחירותם, ברכושם ובפרנסתם, והכל כדי להניע את המתלונן לעשות מעשה שהוא רשאי לעשותו.  

2.	בית משפט קמא, כב' ס. הנשיא, השופטת ד. בית-אור, דן את המשיב לתשעה חודשי מאסר לריצוי בפועל ול-18 חודשי מאסר על תנאי, שבמשך שלוש שנים מיום שחרורו מהכלא לא יעבור עבירה "כמו העבירה בה הורשע בתיק זה". כן חויב המשיב לשלם למתלונן פיצוי בסך 3,000 ₪. 

3.	המדינה – המערערת, הגישה ערעור על קולת העונש. 
המערערת טענה שאף שמדובר "באירוע בו נהג הנאשם בעזות מצח ותעוזה שגבלה בחוסר זהירות מופגן, שכן לא רק שהנאשם חזר ואיים על המתלונן פעם אחר פעם בשיחות טלפון וגם נקט בלשון ברורה באומרו לו שמחכים לו כדורים ורימון, הוא גם הגיע למשרדי המתלונן, חזר והציג עצמו בשם בו הציג את עצמו לראשונה . . . והציג בפני המתלונן את צילומי השיקים ודרש במפגיע את החוב על פי השיקים", אולם, לדברי המערערת, עונש המאסר שהוטל על המשיב לא משקף את חומרת המקרה.  

לדברי המערערת "המסר העולה מתקופת מאסר קצרה זו... אינו עונה על דרישת ההרתעה כלפי עבריינים פוטנציאליים, העלולים לבצע עבירות דומות... ואינם תואמים את חומרת העבירות בהן הורשע המשיב", שיש לו גם עבר פלילי הכולל עבירה של החזקת סמים מסוכנים לצריכה עצמית, עבירה של הפרעה לשוטר במילוי תפקידו ועבירה של תקיפת שוטר במילוי תפקידו, עליה נענש בעונש של מאסר בפועל לתקופה של שלושה חודשים. כן הופעל באותו גזר-דין עונש מאסר על תנאי של חמישה חודשי מאסר, כאשר בית המשפט החליט שארבעה וחצי חודשים ירוצו באופן חופף ושבועיים באופן מצטבר לעונש המאסר שהוטל.  

לטענת המערערת, בית משפט קמא טעה בכך שציין בגזר-הדין, כי מדובר באירוע חד-פעמי, שכן מדובר באירוע, שהתחיל בתאריך 25.07.06 ונמשך בתאריכים 27.07.06 ו-31.07.06, כפי שמתואר בכתב האישום המתוקן. 

לסיכום, טען ב"כ המערערת, בית משפט קמא "לא נתן ביטוי בגזר הדין... למצוקה הנוראה בה שהו המתלונן ומשפחתו על לא עוול בכפם". 

4.	ב"כ המשיב סמך ידיו על גזר-דינו של ביהמ"ש קמא וביקש שלא להתערב בשיקול דעתו. הסנגור טען, שעברו של המשיב אינו מכביד ושהוא שהה במעצר מספר חודשים, הודה בהזדמנות הראשונה בביצוע העבירה והביע חרטה, ולכן לא היה מקום למצות עמו את הדין. 
	
ב"כ המשיב, עו"ד אביטל, סבור, כי עונש המאסר שהוטל על המשיב "אינו חורג במידה כזו שבית המשפט (לערעורים – י.פ.) צריך להתערב" וכי בית משפט קמא לקח בחשבון את המעשים ומאידך גיסא, את הודאתו בעובדות של המשיב. 

כן, הגיש לנו ב"כ המשיב מספר פסקי דין שבהם מדובר בהסדרי טיעון, ולכן אין ללמוד מהם לגבי המקרה שלנו, כי כל תיק נדון לגופו ואין לדעת מה היו הסיבות שהמדינה הסכימה להגיע לאותם הסדרי טיעון.    

5.	אני מסכים עם דברי ב"כ המערערת, עו"ד אדם אור, כי העבירה של סחיטה באיומים הפכה למכת מדינה בכלל ובנגב בפרט.  התופעה של איומים וסחיטת דמי חסות הפכה לחיזיון נפרץ, הדבר ידוע לבית המשפט מתוך עיסוק וטיפול בתיקים רבים של סחיטה באיומים מצד עבריינים כלפי סוחרים ובעלי עסקים בבאר-שבע והעונש שהוטל אינו מבטא את חומרת העבירה ואת הצורך להרתיע עבריינים בכוח. 

	בעניין דומה, פסק ביהמ"ש העליון, בימים אלה, במסגרת ע"פ 3330/06 אבאדייב נ' מדינת ישראל (פסק-דינו של כב' השופט ג'ובראן מיום 28/01/07), כי:
	בעבירות שביצע המערער (עבירות של סחיטה באיומים – י.פ.) יש כיעור רב, זאת בנוסף לחומרה הנודעת להן. וכך נאמר בע"פ 602/02 רפי אוחנינה נ' מדינת ישראל (לא פורסם) על העבירה של סחיטה באיומים:
 
"עבירה של סחיטה באיומים פוגעת באושיות סדרי החברה.
ניצול חולשתו של אדם באיומים על בטחונו ושלומו, והטלת אימה כדי להשיג דבר מהקורבן מחייבת תגובה עונשית קשה".
 
 ... אין צורך להכביר במילים, כי האלימות הפכה, לצערנו, לתופעה נפוצה ומדאיגה בחברתנו. ברם, תופעה זו יש למגר וכפי שכבר נאמר על-ידי בית-משפט זה, הגיעה השעה להחמיר בענישתם של עבריינים בתחום זה ויפה שעה אחת קודם. בנסיבות המקרה דנן, אנו סבורים, כי נסיבותיו האישיות של המערער נסוגות מפני האינטרס הציבורי של המלחמה באלימות...."

	לסיכום, עונש המאסר בפועל שהוטל על המשיב אינו הולם את חומרת העבירה. רק עונשי מאסר לתקופות ארוכות יכולים לגרום להרתעת עבריינים בכוח, ולכן, אציע לחברי, בנסיבות המקרה כפי שפורטו לעיל, לדון את המשיב לתקופת מאסר של שלוש שנים לריצוי בפועל, תחת עונש המאסר של 9 חודשים שהוטל בביהמ"ש קמא.
כן, הייתי מציע שיתר ההוראות שבגזר-הדין יישארו על כנן. 

_____________
    י. פלפל, נשיא
נ. הנדל, ס. נשיא:
אני מסכים.
_____________
נ. הנדל, סגן נשיא
ר. יפה-כ"ץ, שופטת:
אני מסכימה.  
______________
ר. יפה-כ"ץ, שופטת

לפיכך, הוחלט כאמור בפסק-דינו של הנשיא י. פלפל. 

ניתן היום י"ב בשבט, תשס"ז (31 בינואר 2007) במעמד ב"כ המערערת – עו"ד חנה מגד, המשיב ובא כוחו – עו"ד ערן אביטל.  
                                                                                
י. פלפל - אב"ד | | נ. הנדל – ס. נשיא | | ר. יפה-כ"ץ - שופטת